E18–TIE MUUTTUVASSA ALUERAKENTEESSA 
Liikenneväylä osana alue– ja yhdyskuntarakenteen strategistamuutosta 
Harri Andersson 

Esitys on lyhennelmä laajemmasta selvitysraportista, jonka tarkoituksena on tarkastella liikenneväylän merkitystä aluerakenteen eri tasoilla liittyen alueita koskevaan strategiseen suunnitteluun. Tarkastelun erityisenä kohteena on E18-tie, joka kansainvälisellä tasolla on osa monikeskuksista Pohjolan Kolmion liikennekäytävää ja muodostaa kansallisella tasolla sekä henkilö– että tavarakuljetuksissa merkittävän yhteyden lounaisesta Suomesta pääkaupunkiseudulle ja sieltä edelleen Pietarin suuntaan. 

Kansainvälisellä ('ylikansallisella') tasolla tarkastelun lähtökohtina ovat eurooppalaiset alue- ja yhdyskuntajärjestelmän kehityssuunnat ja niiden taustalla vaikuttavat taloudelliset, teknologiset ja poliittiset tekijät. Näitä aluejärjestelmän suuntaviivoja on erityisesti linjattu Euroopan tasapainoista ja kestävää aluekehitystä pohtivan ministeriryhmän raportissa (ESDP, European Spatial Development Perspective, 1999). Itämeren piirissä aluerakenteen kehitystä on tarkasteltu mm.VASAB 2010 –ohjelmassa (Visions and Strategies around the Baltic Sea Region 2010), jossa pääpaino on alueiden taloudellisessa kehityksessä ja kansallisvaltioiden rajoja ylittävässä yhteistyössä. Itämeren piirin tulevassa kehityksessä Pohjolan Kolmio asettuu strategisena elementtinä vastakkain Itämeren itäosien aluerakenteen ja kaupunkijärjestelmän kehityspotentiaalien kanssa Itämeren muodostuessa EU:n laajenemisen myötä unionin 'sisämereksi'. Merikuljetusten tehostamiseksi tarkoitetut 'merten moottoritiet' ovat erityisesti vaikuttamassa eteläisen Suomen aluerakenteeseen ja sen liikennekäytäviin. Peruskysymykset kansainvälisellä tasolla kuuluvat: 'miten alue– ja yhdyskuntarakenne on Itämeren piirissä muodostunut, miten TEN-verkon (Trans–European Network) infrastruktuuri on priorisoitu ja miten Pohjolan Kolmion ja E18–tien roolit näyttäytyvät aluerakenteen tulevassa kehityksessä'. 

Kansallisella ja seudullisella ('ylipaikallisella') tasolla tarkastelun lähtökohtina ovat mm. Suomen sisäiseen aluerakenteeseen syntyneet yhdyskuntavyöhykkeet ja niiden tulevat kehityssuunnat. Aluerakenteen tulevassa kehityksessä kehityskäytävät ja niiden varaan syntyneet yhdyskuntavyöhykkeet yhdistävät yksittäisten kaupunkien sijaan toiminnallisesti dynaamisia seutuja, jotka pyrkivät kasvattamaan osaamistaan ja kilpailukykyään monia yhteiskuntaelämän aloja koskevan yhteistyön kautta. Varsinais-Suomen alueella tällaisesta yhteistyöstä hyvän esimerkin tarjoavat 
Turun ja Salon kaupunkiseudut, joiden välille on E18–käytävän yhteyteen syntymässä merkittävä yhdyskuntavyöhyke. Keskeinen kysymys sekä kansallisella että seudullisella tasolla on nähdä koko Suomen aluerakenteen kehityskuva ja sen suhde liikenneinfrastruktuurin kehitykseen. 

Paikallinen taso kytkee liikenneväylän maankäyttöön ja erityisesti logistisia toimintoja ja informaatioteknologiaa hyödyntävään yrityistoimintaan. Paikallisella tasolla alue– ja yhdyskuntarakenteen vaikutuksia voi tarkastella liittyen yhdyskuntatekijöihin (vetovoimaisuus, yhdyskunnan verkottuminen ja yhteistoiminta sekä kilpailuetu), kaavoitukseen (kaavoitusperiaatteet, tiiviin ja hajoavan yhdyskuntarakenteen kysymykset, erilaiset rajoitukset ja ympäristösäännökset), infrastruktuuriin (liittyminen kunnan tie– ja katuverkkoon, kunnallistekniikka), saavutettavuuteen (paikallisten ja alueellisten markkinoiden läheisyys), yritysten sijoittumiseen (logistiikka, laajentamismahndollisuudet, kustannustekijät, työvoiman saatavuus) sekä liiketoimintaan (alueen imago ja 'liikeilmasto'). 

Kuvakooste: TEN T-verkoston ensisijaisia hankkeita - VASAB 2010 - Liikennekäytävät Itämeren alueella

Aluerakenteen kansainvälinen taso – Itämeren piiri 

Euroopan tasapainoista ja kestävää aluekehitystä pohtivan ministeriryhmän raportti (ESDP, European Spatial Development Perspective) vuodelta 1999 näkee Euroopan pitkäaikaisiin aluekehityksen trendeihin vaikuttavan erityisesti kolme eri tekijäryhmää: (1) taloudellinen integraatio ja siihen suhteessa oleva kasvava yhteistyö Euroopan Unionin jäsenvaltioiden välillä, (2) paikallisten ja seudullisten yhteisöjen kasvava merkitys ja niiden rooli aluekehityksessä, sekä (3) Euroopan Unionin laajeneminen ja tästä syntyvät läheisemmät suhteet uusiin jäsenvaltioihin. ESDP näkee integroituvan Euroopan vanavedessä läheisempien suhteiden kehittyvän kaikilla aluejärjestelmän ja niiden hallinnon tasoilla: seutujen välisessä vuorovaikutuksessa sekä seutujen ja kansallisvaltion tai seutujen ja Euroopan Unionin välisessä vuorovaikutuksessa. Kaupungit ja (kaupunki)seudut ovat tulossa yhä enemmän riippuvaisiksi maailmanlaajuisista trendeistä, missä integraation politiikka voi hyötyä kaupunkien ja seutujen aktiivisesta osallistumisesta aluekehitykseen. 

VASAB 2010–ohjelmassa (Visions and Strategies around the Baltic Sea Region 2010) konkreettisina tavoitteina on ollut luoda kansainvälisesti merkittävä kaupunkijärjestelmä, rakentaa tehokkaat ja kestävät linkit kaupunkien välille, ylläpitää ja kehittää elämisen laadun kannalta tärkeitä alueita sekä pyrkiä edistämään aluesuunnittelun järjestelmiä näiden tavoitteiden aikaansaamiseksi. VASAB 2010–ohjelma on erityisesti suuntautunut tavoitteissaan tulevan aluekehityksen strategioiden määrittämiseen, missä se painottaa Itämeren kaupunkiverkon tärkeyttä. Kaupunkiverkolle ominaisesti erilaiset yhteyskäytävät ovat avainasemassa verkostoituvan aluerakenteen taustalla. Yhtenä tärkeänä alueellisen vaikuttamisen politiikkana nähdäänkin Euroopassa yleiseurooppalaisen liikenneverkoston tunnistaminen ja siihen liittyvien kehityshankkeiden priorisointi. TEN–verkosto (Trans-European Network) koostuu Euroopan Unionin määrittelemistä strategisesti tärkeistä liikenteellisistä yhteyskäytävistä. Yhtenä keskeisimpänä TEN-verkoston hankkeena nähdään monikeskuksinen, Pohjoismaiden pääkaupunkeja yhdistävä Pohjolan kolmion liikennekäytävä, joka sitoo eteläisen Suomen E18–tien välityksellä eurooppalaiseen aluejärjestelmään. Suomen sisäisessä aluerakenteessa Helsingistä pohjoiseen kulkevat yhteyskäytävät on perinteisesti nähty kansallisen aluekehityksen tukirankana. E18–tie toimii maan eteläosan tärkeänä kansallisena liikenneväylänä yhdistämällä sen varrella sijaitsevia keskuksia pääkaupunkiseutuun, mutta sen lisäksi se on osa kansainvälisempää aluerakenteen kehitystä yhdistäessään Skandinavian alueita Varsinais- Suomen kautta muuhun Suomeen ja Suomen itäpuolelle Pietarin alueelle. 

Pohjolan kolmion, kuten TEN–verkoston yleisenä strategiana on yhdistää eri liikennemuotoja tehokkaasti toisiinsa. Euroopan Unionin uusimpia tavoitteita on ollut merikuljetusten tehostaminen, mikä sopii varsinkin sijainniltaan Euroopan 'reunavaltioille', kuten Suomelle. Uudet 'merten moottoritiet' voivat tukea aluerakenteen kehitystä tukiessaan satamien alueilla maa- ja merikuljetusten logistisia yhteyksiä. 

(Kuvateksti)
Osa Etelä-Suomen Maakuntien Liittouman vuonna 2003 julkaisemaa Etelä-Suomen toiminnallista aluerakennetta 2030. Aluerakenne muodostuu toisaalta kaupunkiseuduista, kansainvälisistä osaamiskeskittymistä, ja logistiikkasolmuista, sekä toisaalta toiminnallisista vyöhykkeistä, verkostoivista yhteyksistä ja Suomen ulkopuolelle ulottuvista ulkoisista yhteyksistä. Aluerakenneyhteistyön lähtökohtana on mm. ollut tasapainoisen ja monikeskuksisen 
kaupunkijärjestelmän ja verkostojen luominen ESDP:n pääkohtien mukaisesti. 

Aluerakenteen kansallinen ja seudullinen taso – uudet aluerakenteen kehittämisstrategiat 

Maailmanlaajuinen taloudellinen kilpailu tulee kasvavassa määrin muovaamaan myös kansallista aluejärjestelmää. Tämän johdosta kaupunkien ja alueiden välillä on enenevässä määrin nähtävissä erilaisia verkostoja ja vuorovaikutteisia alueita, joiden tarkoituksena on edistää yhteistyötä ja vahvistaa verkostoihin sitoutuneiden alueiden kilpailukykyä. Yhteistyön edistäminen voi tapahtua esimerkiksi alueellisen työnjaon toteuttamiseksi, taloudellisen kasvun synnyttämiseksi, tieteen ja teknologian kehittämiseksi tai liikenteen järjestämiseksi. Yksi kansallisen aluepolitiikan viimeaikaisista merkittävistä toimenpiteistä on ollut vuonna 2001 käynnistetty aluekeskusohjelma, jonka taustalla on vaikuttanut toiminnallisia yhteyksiä ja kaupunkiseutujen välistä työnjakoa painottava 'kaupunkiverkon kuvaus'. Aluekeskusohjelma painottaa kaupunkiseutujen muodostamaa järjestelmää, jotka muodostavat Suomen aluerakenteen rungon. Vaikka kaupunkiseudut poikkeavat toisistaan sekä kokonsa että kehitysmahdollisuuksiensa puitteissa, niille on annettu tärkeä tehtävä tasapainottaa Suomen aluekehitystä ja verkostoitua aidosti ja todellisina yhteistyöalueina. Nykyistä aluekeskusohjelmaa voidaan myös pitää sikäli ESDP:n linjausten mukaisena, että siinä toteutuu monikeskuksinen ('polysentrinen') aluekehitysmalli, joskin Suomen harvaanasutut alueet eivät tule katetuksi nykyisten aluekeskusten muodostamilla kaupunkiseuduilla. 

Suomessa monikeskuksinen aluekehitys voi toteutua sellaisina kaupunkiklustereina, joissa kaupungit saavat etua muodostamalla laajempia taloudellisia alueita jakamalla työmarkkinoita ja erikoistuneita palveluja (vrt. kaupunkiseudut). Tähän liittyvät myös kaupunkimaisen kehityksen käytävät pitkin merkittäviä liikenneväyliä. Ne eivät voi muodostua fyysisiltä etäisyyksiltään pitkiksi, mutta voivat silti olla merkittäviä aluerakenteen kehitystekijöitä. Liikenneväylien varrelle syntyneitä taajamanauhoja ei perinteisesti ole pidetty suotavana kaupunkimaisen kehityksen muotona, mutta tulevaisuudessa sellainen kaupunkikehitys, joka yhdistää pieniä toiminnoiltaan ja maankäytöltään sekoittuneita kaupunkiyksiköitä klustereina liikenneväylien varsilla, edustaa ehkä kaikkein kestävintä kaupunkikehityksen muotoa. Monet kansalliset suunnittelustrategiat Euroopassa ovat jo alkaneet omaksua tällaisen kaupunkikehityksen. Liikenneväylät ja liikkumisen tavat muovaavat tulevaisuudessakin Suomen aluerakenteen ja alueidenkäytön kehityskuvaa. Merkittävin vaikutus tulee olemaan kehityskäytävinä toteutettavilla suurilla tiehankkeilla, joita tullaan tulevaisuudessa tarkastelemaan yhä keskeisemmin aluerakenteeseen ja alueidenkäyttöön vaikuttavana tekijänä, kuten on tehty tai tekeillä E18–liikennekäytävän monissa osissa. Toinen vaikuttava tekijä tulee todennäköisesti olemaan nopeisiin juniin perustuvien liikennejärjestelmien kehittyminen. Nopeiden junien ohella tärkeitä ovat myös ns. seudulliset metrot, jotka kytkevät toisiinsa keskisuuria kaupunkeja. 

Kansainvälistymisen myötä monet kaupunkiseudut pyrkivät vahvistamaan ensisijaisia yhteyksiään sinne, missä kansainväliset toiminnot ovat helpoimmin saavutettavissa. Suomessa tämä tarkoittaa yhteyksiä Helsinkiin (pääkaupunkiseudulle), jota voi Euroopan mittakaavassa pitää 'seudullisena pääkaupunkina' ja jolla on ollut jatkuvasti kasvava merkitys eurooppalaisessa kaupunkiverkossa. E18–tie on esimerkki valtatiestä, joka lounaisessa Suomessa yhdistää suomalaisessa kaupunkiverkossa Helsingin kaupunkiseutuun (ja sen lähiseutuun Lohjaan) monipuoliseksi yliopistoseuduksi ja teknologiaseuduksi luokitellun Turun kaupunkiseudun ja seudulliseksi keskukseksi luokitellun Salon kasvukeskuksen. E18-tien varrelle syntyvä 'kehityskäytävä' ei aluerakenteen elementtinä ole jatkuvan kaupungistumisen alue, vaan pikemminkin se sisältää kaupunkikehityksen klustereita, joille valtatien kehittäminen tarjoaa hyvän saavutettavuuden ja toiminnallisen vetovoiman. 
 
Seudullinen ja paikallinen taso – toimintojen sijoittuminen 

Liikenteen suhde yhdyskuntarakenteeseen on vuorovaikutteinen. Liikenne ja erilaiset liikkumisen mallit voidaan nähdä seurauksena alueellisesti erottuneista maankäyttötyypeistä, mutta toisaalta liikkuvuuden lisääntyminen ja parantunut liikenneteknologia ovat osallisina maankäyttötoimintojen kehittymisessä. Paikkojen saavutettavuus vaikuttaa toimintojen sijainnin maanarvoon ja paikkojen sijainti liikenneverkossa määrittelee niiden saavutettavuuden. Vakaatkin aluerakenteet on nähtävä hitaina ja pitkäaikaisina prosesseina, joissa liikennejärjestelmällä on vaikutuksensa maankäyttömallien muodostumiseen ja toimintojen sijoittumiseen. Alue– ja yhdyskuntarakenteen sisäisessä muutoksessa vuorovaikutus ei liity ainoastaan liikenteeseen ja maankäyttöön, vaan myös liikenteen/liikenneväylän rooliin yhdyskuntien vetovoimaisuuden ja huomioarvon parantamisessa, kaavoitusperiaatteissa (liikenneväylän ja sen liittymäalueiden ympäristön maankäytön ja toimintojen ohjaaminen), yhdyskuntien palvelu- ja työpaikkakehityksen turvaamisessa sekä yleisemmin elinkeinoelämän edellytysten parantamisessa. 

Suomessa on tehty selvityksiä ja tutkimuksia merkittävien liikenneväylien vaikutuksista maankäyttöön. Tarkastelujen yleisenä kohteena ovat olleet moottoriteiden eritasoliittymien lähialueet, jotka ovat erityisesti liikennehakuisten toimintojen tavoiteltuja sijoittumispaikkoja. Maakuntakaavoissa ja niiden seudullisissa osissa on pääsääntöisesti pyritty hallitsemattoman maankäytön hillitsemiseen liittymien alueilla. Monilla liittymäalueilla on kuitenkin jo itsestään liikenteen kannalta olemassa vahvuuksia, kuten toimiminen tärkeänä liikennesolmuna seudulliselle ja valtakunnalliselle liikenteelle. Toisaalta liittymäalueiden ympärillä on usein riittävästi tilaa uudisrakentamiselle ja uusien toimintojen sijoittumiselle. Liittymäsijaintien heikkoutena pidetään yleensä rrallisuutta muusta yhdyskuntarakenteesta sekä maankäyttöä hajauttavaa vaikutusta. Muusta yhdyskuntarakenteesta irrallisten alueiden ongelmana voi olla myös 'paikallisuuden' puuttuminen, varsinkin kun kysymys on pienistä yhdyskunnista. Yhdyskuntarakenteen ongelmista huolimatta E18–tien kaltaiset kehityskäytävät tarjoavat sen varrella sijaitseville yhdyskunnille seudullisia ja/tai paikallisia mahdollisuuksia, jotka parhaimmillaan voivat tukea yhdyskunnan kehitykselle valittua kasvusuuntaa, synnyttää ja tukea logistisia toimintoja, tarjota sijaintipaikkoja runsaasti tilaa vieville toiminnoille sekä parantaa yhdyskuntien työvoiman saatavuutta ja työpaikkaomavaraisuutta. 

E18–tien merkitys seudullisessa ja paikallisessa luerakenteessa ei liity ainoastaan niihin mahdollisuuksiin, joita se 'kehityskäytävänä' eri maankäyttömuodoille tarjoaa. Kysymys on myös ns. 'laatukäytävästä', joka erityisesti liittyy tietoyhteiskunnan tarpeiden palvelemiseen. Informaatio– ja kommunikaatioteknologia ja niiden yhdistämä 'telematiikka' ovat tehneet mahdolliseksi muutokset yhteiskuntaelämän monilla aloilla. Mahdollisuuksilla, joita telematiikka on tarjonnut yhteiskunnalle prosessoimalla, varastoimalla ja kontrolloimalla valtavia määriä elektronista informaatiota jatkuvasti ja reaaliajassa, informaatiosta on tullut avainhyödyke myös liikennejärjestelmien ylläpitämisessä ja kehittämisessä. Telemaattisten verkostojen nopeus linkittää paikallisuutta ja maailmanlaajuisuutta on avainasemassa myös uusien liikennekäytävien kehityksessä. Tämä ei liity ainoastaan itsessään liikenneväylän tekniseen 'älykkyyteen'. E18–tien kaltainen liikennekäytävä voi olla älykäs myös ympäristössään eli vaikuttaa ympäristönsä kehitykseen informaatioyhteiskunnan edellyttämällä tavalla luomalla sellaisia toiminnallisia ympäristöjä, jotka perustuvat informaation, työvoiman, rahan, hyödykkeiden ja imagojen telekommunikaatioperusteisiin virtoihin ja kehittyneisiin liikenneverkkoihin (kuten LBS–toiminnot, Location Based Services).